7Thi ved din Vrede svinder vi hen, og ved din Harme forfærdes vi.
8Vor Skyld har du stillet dig for Øje, vor skjulte Brøst for dit Åsyns Lys.
9Thi alle vore Dage glider hen i din Vrede, vore År svinder hen som et Suk.
10Vore Livsdage er halvfjerdsindstyve År, og kommer det højt, da firsindstyve. Deres Herlighed er Møje og Slid, thi hastigt går det, vi flyver af Sted.
11Hvem fatter din Vredes Vælde, din Harme i Frygt for dig!
12At tælle vore Dage lære du os, så vi kan få Visdom i Hjertet!
13Vend tilbage, HERRE! Hvor længe! Hav Medynk med dine Tjenere;
14mæt os årle med din Miskundhed, så vi kan fryde og glæde os alle vore Dage.
15Glæd os det Dagetal, du ydmyged os, det Åremål, da vi led ondt!
16Lad dit Værk åbenbares for dine Tjenere og din Herlighed over deres Børn!