13Fra Glansen foran ham for der Hagl og Ildgløder gennem hans Skyer.
14HERREN tordned fra Himlen, den Højeste lod høre sin Røst, Hagl og Ildgløder.
15Han udslynged Pile, adsplittede dem*, Lyn i Mængde og skræmmede dem. { *Fjenderne. 1 Sam. 7, 10. }
16Vandenes Bund kom til Syne, Jordens Grundvolde blottedes ved din Trussel, HERRE, for din Vredes Pust.
17Han udrakte Hånden fra det høje og greb mig, drog mig op af de vældige Vande,
18frelste mig fra mine mægtige Fjender, fra mine Avindsmænd; de var mig for stærke.
19På min Ulykkes Dag faldt de over mig, men HERREN blev mig til Værn.
20Han førte mig ud i åbent Land, han frelste mig, thi han havde Behag i mig.
21HERREN gengældte mig efter min Retfærd, lønned mig efter mine Hænders Uskyld;
22thi jeg holdt mig til HERRENS Veje, svigted i Gudløshed ikke min Gud;
23hans Bud stod mig alle for Øje, hans Lov skød jeg ikke fra mig.
24Ustraffelig var jeg for ham og vogtede mig for Brøde.
25HERREN lønned mig efter min Retfærd, mine Hænders Uskyld, som stod ham for Øje!
26Du viser dig from mod den fromme, retsindig mod den retsindige,
27du viser dig ren mod den rene og vrang mod den svigefulde.
28De arme giver du Frelse, hovmodiges Øjne Skam!
29Ja, min Lampe lader du lyse, HERRE, min Gud opklarer mit Mørke.
30Thi ved din Hjælp søndrer jeg Mure, ved min Guds Hjælp springer jeg over Volde.
31Fuldkommen er Guds Vej, lutret er HERRENS Ord. Han er et Skjold for alle, der sætter deres Lid til ham.
32Ja, hvem er Gud uden HERREN, hvem er en Klippe uden vor Gud,
33den Gud, der omgjorded mig med Kraft, jævnede Vejen for mig,
34gjorde mine Fødder som Hindens og gav mig Fodfæste på Højene,
35oplærte min Hånd til Krig, så mine Arme spændte Kobberbuen!
36Du gav mig din Frelses Skjold, din højre støttede mig, din Nedladelse gjorde mig stor;
37du skaffede Plads for mine Skridt, mine Ankler vaklede ikke.
38Jeg jog mine Fjender, indhentede dem, vendte først om, da de var gjort til intet,
39slog dem ned, så de ej kunde rejse sig, men lå faldne under min Fod.
40Du omgjorded mig med Kraft til Kampen, mine Modstandere tvang du i Knæ for mig;
41du slog mine Fjender på Flugt, mine Avindsmænd rydded jeg af Vejen.
42De råbte, men ingen hjalp, til HERREN, han svared dem ikke.
43Jeg knuste dem som Støv for Vinden, fejed dem bort som Gadeskarn.
44Du friede mig af Folkekampe, du satte mig til Folkeslags Høvding; nu tjener mig ukendte Folk;
45hører de om mig, lyder de mig, Udlandets Sønner kryber for mig;
46Udlandets Sønner vansmægter, slæber sig frem af deres Skjul.
47HERREN lever, højlovet min Klippe, ophøjet være min Frelses Gud,
48den Gud, som giver mig Hævn, tvinger Folkeslag under min Fod
49og frier mig fra mine vrede Fjender! Du ophøjer mig over mine Modstandere, fra Voldsmænd frelser du mig.