20Onda da bijasmo zaboravili ime Boga svojega i podigli ruke svoje k Bogu tuðemu,
21Ne bi li Bog iznašao to? Jer on zna tajne u srcu.
22A ubijaju nas za tebe svaki dan; s nama postupaju kao s ovcama klanicama.
23Ustani, što spavaš, Gospode! Probudi se, nemoj odbaciti zasvagda.
24Zašto kriješ lice svoje? zaboravljaš nevolju i muku našu?
25Duša naša pade u prah, tijelo je naše baèeno na zemlju.
26Ustani, pomoæi naša, i izbavi nas radi milosti svoje.