2Jer znam da je zavavijek osnovana milost, i na nebesima da si utvrdio istinu svoju, rekavši:
3“Uèinih zavjet s izbranim svojim, zakleh se Davidu, sluzi svojemu:
4Dovijeka æu utvrðivati sjeme tvoje i prijesto tvoj ureðivati od koljena do koljena.
5Nebo kazuje èudesa tvoja, Gospode, i istinu tvoju sabor svetijeh.
6Jer ko je nad oblacima ravan Gospodu? ko æe se izjednaèiti s Gospodom meðu sinovima Božijim?
7Bogu se valja klanjati na saboru svetijeh, strašniji je od svijeh koji su oko njega.
8Gospode, Bože nad vojskama! ko je silan kao ti, Bože? I istina je tvoja oko tebe.
9Ti vladaš nad silom morskom; kad podigne vale svoje, ti ih ukroæavaš.
10Ti si oborio oholi Misir kao ranjenika, krjepkom mišicom svojom rasijao si neprijatelje svoje.
11Tvoje je nebo i tvoja je zemlja; ti si sazdao vasiljenu i što je god u njoj.
12Sjever i jug ti si stvorio, Tavor i Ermon o tvom se imenu raduje.
13Tvoja je mišica krjepka, silna je ruka tvoja, i visoka desnica tvoja.
14Blagost je i pravda podnožje prijestolu tvojemu, milost i istina ide pred licem tvojim.
15Blago narodu koji zna trubnu pokliè! Gospode! u svjetlosti lica tvojega oni hode;
16Imenom se tvojim raduju vas dan, i pravdom tvojom uzvišuju se.
17Jer si ti krasota sile njihove, i po milosti tvojoj uzvišuje se rog naš.
18Jer je od Gospoda obrana naša, i od svetoga Izrailjeva car naš.
19Tada si govorio u utvari vjernima svojim, i rekao: “poslah pomoæ junaku, uzvisih izbranoga svojega iz naroda.
20Naðoh Davida slugu svojega, svetim uljem svojim pomazah ga.
21Ruka æe moja biti jednako s njim, i mišica moja krijepiæe ga.
22Neæe ga neprijatelj nadvladati, i sin bezakonja neæe mu dosaditi.
23Potræu pred licem njegovijem neprijatelje njegove, i nenavidnike njegove poraziæu.
24Istina je moja i milost moja s njim; i u moje ime uzvisiæe se rog njegov.
25Pružiæu na more ruku njegovu, i na rijeke desnicu njegovu.
26On æe me zvati: ti si otac moj, Bog moj i grad spasenja mojega.
27I ja æu ga uèiniti prvencem, višim od careva zemaljskih.
28Dovijeka æu mu hraniti milost svoju, i zavjet je moj s njim vjeran.
29Produljiæu sjeme njegovo dovijeka, i prijesto njegov kao dane nebeske.
30Ako sinovi njegovi ostave zakon moj, i ne uzidu u zapovijestima mojim;
31Ako pogaze uredbe moje, i zapovijesti mojih ne saèuvaju,
32Onda æu ih pokarati prutom za nepokornost, i ranama za bezakonje njihovo;
33Ali milosti svoje neæu uzeti od njega, niti æu prevrnuti istinom svojom;
34Neæu pogaziti zavjeta svojega, i što je izašlo iz usta mojih neæu poreæi.
35Jednom se zakleh svetošæu svojom; zar da slažem Davidu?
36Sjeme æe njegovo trajati dovijeka, i prijesto njegov kao sunce preda mnom;
37On æe stajati uvijek kao mjesec i vjerni svjedok u oblacima.”
38A sad si odbacio i zanemario, razgnjevio si se na pomazanika svojega;
39Zanemario si zavjet sa slugom svojim, bacio si na zemlju vijenac njegov.
40Razvalio si sve ograde njegove, gradove njegove obratio si u zidine.