20Sramota satr srce moje, iznemogoh; èekam hoæe li se kome sažaliti, ali nema nikoga; hoæe li me ko potješiti, ali ne nalazim.
21Daju mi žuè da jedem, i u žeði mojoj poje me octom.
22Trpeza njihova neka im bude mreža i zamka, to neka im bude plata.
23Neka im potamne oèi njihove, da ne vide, i njihove bedre raslabi zasvagda.
24Izlij na njih jarost svoju, i plamen gnjeva tvojega neka ih obuzme!
25Stan njihov neka opusti, i u njihovijem šatorima neka ne bude nikoga da živi.
26Jer koga si ti porazio, oni gone, i umnožavaju jade onima koje si ti ranio.