9Da se dignem na krilima od zore, i preselim se na kraj mora:
10I ondje æe me ruka tvoja voditi, i držati me desnica tvoja.
11Da reèem: da ako me mrak sakrije; ali je i noæ kao vidjelo oko mene.
12Ni mrak neæe zamraèiti od tebe, i noæ je svijetla kao dan: mrak je kao vidjelo.
13Jer si ti stvorio što je u meni, sastavio si me u utrobi matere moje.
14Hvalim te, što sam divno sazdan. Divna su djela tvoja, i duša moja to zna dobro.
15Nijedna se kost moja nije sakrila od tebe, ako i jesam sazdan tajno, otkan u dubini zemaljskoj.
16Zametak moj vidješe oèi tvoje, u knjizi je tvojoj sve to zapisano, i dani zabilježeni, kad ih još nije bilo nijednoga.
17Kako su mi nedokuèljive pomisli tvoje, Bože! Kako im je velik broj!
18Da ih brojim, više ih je nego pijeska. Kad se probudim, još sam s tobom.
19Da hoæeš, Bože, ubiti bezbožnika! Krvopije, idite od mene.
20Oni govore ružno na tebe; uzimaju ime tvoje uzalud neprijatelji tvoji.