4Řvali nepřátelé tvoji u prostřed shromáždění tvých, a na znamení toho zanechali množství korouhví svých.
5Za hrdinu jmín byl ten, kterýž co nejvýše zdvihl sekeru, roubaje vazbu dříví jeho.
6A nyní již řezby jeho napořád sekerami a palicemi otloukají.
7Uvrhli oheň do svatyně tvé, na zem zřítivše, poškvrnili příbytku jména tvého.
8Řekli v srdci svém: Vyhubme je napořád. Takž vypálili všecky stánky Boha silného v zemi.
9Znamení svých nevidíme, jižť není proroka, aniž jest mezi námi, kdo by věděl, dokud to stane.
10I dokudž, ó Bože, útržky činiti bude odpůrce? A nepřítel ustavičně-liž rouhati se bude jménu tvému?
11Proč zdržuješ ruku svou, a pravice své z lůna svého nevzneseš?
12Však jsi ty, Bože, král můj od starodávna, působíš hojné spasení u prostřed země.
13Ty silou svou rozdělil jsi moře, a potřels hlavy draků u vodách.