7Vysedlo tukem oko jejich; majíce hojnost nad pomyšlení srdce,
8Rozpustilí jsou, a mluví zlostně, o nátisku velmi pyšně mluví.
9Stavějí proti nebi ústa svá, a jazyk jejich po zemi se vozí.
10A protož na to přichází lid jeho, když se jim vody až do vrchu nalívá,
11Že říkají: Jakť má o tom věděti Bůh silný? Aneb zdaž jest to známé Nejvyššímu?
12Nebo aj, ti bezbožní jsouce, mají pokoj v světě, a dosahují zboží.
13Nadarmo tedy v čistotě chovám srdce své, a v nevinnosti ruce své umývám.
14Poněvadž každý den trestán bývám, a kázeň přichází na mne každého jitra.
15Řeknu-li: Vypravovati budu věci takové, hle, rodina synů tvých dí, že jsem jim křiv.
16Chtěl jsem to rozumem vystihnouti, ale vidělo mi se pracno.
17Až jsem všel do svatyní Boha silného, tu jsem srozuměl poslední věci jejich.