32Проте ще й далі грішили вони та не вірили в чуда Його,
33і Він докінчив у марноті їхні дні, а їхні літа у страху.
34Як Він їх побивав, то бажали Його, і верталися, й Бога шукали,
35і пригадували, що Бог їхня скеля, і Бог Всевишній то їхній Викупитель.
36і своїми устами влещували Його, а своїм язиком лжу сплітали Йому,
37бо їхнє серце не міцно стояло при Нім, і не були вони вірні в Його заповіті...
38Та він, Милосердний, гріх прощав і їх не губив, і часто відвертав Свій гнів, і не будив усю Свою лютість,
39і Він пам'ятав, що вони тільки тіло, вітер, який переходить і не повертається!
40Скільки вони прогнівляли Його на пустині, зневажали Його на степу!
41і все знову та знов випробовували вони Бога, і зневажали Святого ізраїлевого,
42вони не пам'ятали руки Його з дня, як Він вибавив їх із недолі,
43як в Єгипті чинив Він знамена Свої, а на полі Цоанському чуда Свої,
44і в кров обернув річки їхні та їхні потоки, щоб вони не пили...
45Він послав був на них рої мух, і їх жерли вони, і жаб і вони їх губили.
46А врожай їхній віддав був Він гусені, а їхню працю сарані.
47Виноград їхній Він градом побив, а приморозком їхні шовковиці.
48і Він градові віддав їхній скот, а блискавкам череди їхні.
49Він послав був на них Свій гнів запальний, і лютість, й обурення, й утиск, наслання злих анголів.
50Він дорогу зрівняв був для гніву Свого, їхні душі не стримав від смерти, життя ж їхнє віддав моровиці.
51і побив Він усіх перворідних в Єгипті, первістків сили в наметах Хамових.
52і повів Він, немов ту отару, народ Свій, і їх попровадив, як стадо, в пустині.
53і провадив безпечно Він їх, і вони не боялись, а море накрило було ворогів їхніх.
54і Він їх привів до границі святині Своєї, до тієї гори, що правиця Його набула.
55і народи Він повиганяв перед їхнім обличчям, і кинув для них жеребка про спадок, і в їхніх наметах племена ізраїлеві оселив.
56Та й далі вони випробовували та гнівили Всевишнього Бога, і Його постанов не додержували,
57і відступали та зраджували, немов їхні батьки відвернулись, як обманливий лук.
58і жертівниками своїми гнівили Його, і дрочили Його своїми фіґурами.
59Бог почув усе це і розгнівався, і сильно обридивсь ізраїлем,
60і покинув оселю в Шіло, скинію ту, що вмістив був посеред людей,
61і віддав до неволі Він силу Свою, а величність Свою в руку ворога...
62і віддав для меча Свій народ, і розгнівався був на спадщину Свою:
63його юнаків огонь пожирав, а дівчатам його не співали весільних пісень,
64його священики від меча полягли, і не плакали вдови його.