20(89-21) знайшов Я Давида, Свого раба, Я його намастив Своєю святою оливою,
21(89-22) щоб із ним була сильна рука Моя, а рамено Моє вміцнило його!
22(89-23) Ворог на нього не нападе, а син беззаконня не буде його переслідувати,
23(89-24) його ворогів поб'ю перед обличчям його, і вдарю його ненависників!
24(89-25) із ним Моя вірність та милість Моя, а Йменням Моїм його ріг піднесеться,
25(89-26) і Я покладу його руку на море, і на ріки правицю його.
26(89-27) Він Мене буде звати: Отець Ти мій, Бог мій, і скеля спасіння мого!
27(89-28) Я вчиню його теж перворідним, найвищим над земних царів.
28(89-29) Свою милість для нього навіки сховаю, і Мій заповіт йому вірний,
29(89-30) і насіння його покладу Я навіки, а трона його як дні неба!
30(89-31) Коли ж його діти покинуть Закона Мого, і не будуть держатись наказів Моїх,
31(89-32) коли ізневажать Мої постанови, і не будуть держатись наказів Моїх,
32(89-33) тоді палицею навіщу їхню провину, та поразами їхнє беззаконня!
33(89-34) А ласки Своєї від нього Я не заберу, і не зраджу його в Своїй вірності,
34(89-35) не збезчещу Свого заповіту, а що було з уст Моїх вийшло, того не зміню!
35(89-36) Одне в Своїй святості Я присягнув, не повім Я неправди Давидові:
36(89-37) повік буде насіння його, а престол його передо Мною як сонце,
37(89-38) як місяць, він буде стояти повіки, і Свідок на хмарі правдивий... Села.
38(89-39) А Ти опустив та обридив, розгнівався Ти на Свого помазанця,
39(89-40) Ти неважливим зробив заповіта Свого раба, Ти скинув на землю корону його,
40(89-41) всю горожу його поламав, твердині його обернув на руїну!...
41(89-42) Всі грабують його, хто проходить дорогою, він став для сусідів своїх посміховищем...
42(89-43) Підніс Ти правицю його переслідувачів, усіх його ворогів Ти потішив,
43(89-44) і Ти відвернув вістря шаблі його... у війні ж не підтримав його...
44(89-45) Ти слави позбавив його, а трона його повалив був на землю,
45(89-46) скоротив Ти був дні його молодости, розтягнув над ним сором! Села.
46(89-47) Доки, Господи, будеш ховатись назавжди, доки буде палати Твій гнів, як огонь?
47(89-48) Пам'ятай же про мене, яка довгота життя людського? Для чого створив Ти всіх людських синів на ніщо?
48(89-49) Котрий чоловік буде жити, а смерти на бачитиме, збереже свою душу від сили шеолу? Села.
49(89-50) Де Твої перші милості, Господи, що їх присягав Ти Давидові у Своїй вірності?
50(89-51) Згадай, Господи, про ганьбу рабів Своїх, яку я ношу в своїм лоні від усіх великих народів,
51(89-52) якою Твої вороги зневажають, о Господи, і кроки Твого помазанця безславлять!