7Святиню Твою на огонь віддали, оселю Твого Ймення аж дощенту збезчестили...
8Сказали вони в своїм серці: Зруйнуймо їх разом! і спалили в краю всі місця Божих зборів...
9Наших ознак ми не бачимо, нема вже пророка, і між нами немає такого, хто знає, аж доки це буде...
10Аж доки, о Боже, гнобитель знущатися буде, зневажатиме ворог навіки ім'я Твоє?
11Для чого притримуєш руку Свою та правицю Свою? З середини лоня Свого їх понищ!
12А Ти, Боже, віддавна мій Цар, Ти чиниш спасіння посеред землі!
13Розділив Ти був море Своєю потугою, побив голови зміям на водах,
14Ти левіятанові голову був поторощив, його Ти віддав був на їжу народові пустині,
15Ти був розділив джерело та потік, Ти висушив ріки великі!
16Твій день, а також Твоя ніч, приготовив Ти світло та сонце,
17всі границі землі Ти поставив, Ти літо та зиму створив!
18Пам'ятай же про це: ворог знущається з Господа, а народ нерозумний зневажує Ймення Твоє!
19Не віддай звірині душі Своєї горлиці, живої Твоїх бідарів не забудь же назавжди!
20Споглянь же на Свій заповіт, бо темноти землі повні мешкань насилля!
21Нехай не відходить пригноблений посоромленим, бідний та вбогий нехай прославляють імення Твоє!
22Встань же, о Боже, судися за справу Свою, пам'ятай про щоденну наругу Свою від безумного!