10Мій сину, як грішники будуть тебе намовляти, то з ними не згоджуйся ти!
11Якщо скажуть вони: Ходи з нами, чатуймо на кров, безпричинно засядьмо на неповинного,
12живих поковтаймо ми їх, як шеол, та здорових, як тих, які сходять до гробу!
13Ми знайдемо всіляке багатство цінне, переповнимо здобиччю наші хати.
14Жеребок свій ти кинеш із нами, буде саква одна для всіх нас,
15сину мій, не ходи ти дорогою з ними, спини ногу свою від їхньої стежки,
16бо біжать їхні ноги на зло, і поспішають, щоб кров проливати!
17Бож надармо поставлена сітка на очах усього крилатого:
18то вони на кров власну чатують, засідають на душу свою!
19Такі то дороги усіх, хто заздрий чужого добра: воно бере душу свого власника!
20Кличе мудрість на вулиці, на площах свій голос дає,
21на шумливих місцях проповідує, у місті при входах до брам вона каже слова свої:
22Доки ви, нерозумні, глупоту любитимете? Аж доки насмішники будуть кохатись собі в глузуванні, а безглузді ненавидіти будуть знання?
23Зверніться но ви до картання мого, ось я виллю вам духа свого, сповіщу вам слова свої!
24Бо кликала я, та відмовились ви, простягла була руку свою, та ніхто не прислухувався!
25І всю раду мою ви відкинули, картання ж мого не схотіли!
26Тож у вашім нещасті сміятися буду і я, насміхатися буду, як прийде ваш страх.
27Коли прийде ваш страх, немов вихор, і привалиться ваше нещастя, мов буря, як прийде недоля та утиск на вас,
28тоді кликати будуть мене, але не відповім, будуть шукати мене, та не знайдуть мене,